(untitled) (Філологічні студії: Науковий вісник Криворізького державного педагогічного університету, 2017)
У статті досліджено процеси «лінгвістичного інжинірингу» мовних стандартів у незалежних країнах колишньої Югославії в період початку 1990-х рр. Кожна з країн колишньої Югославії проводила послідовну політику відмежування від сербохорватської мови, що мала на меті збільшити мовну дистанцію. Мовна політика супроводжувалася «пуризмом»; до нових мовних стандартів впроваджувалися архаїзми й локалізми. Підґрунтям творення нових мовних стандартів стали історичний і діалектичний принципи, з урахуванням регіональних фольклорних і літературних традицій. У кожній із країн ставлення до чужомовних запозичень було особливим і залежало від культурно-політичних, а не лінгвістичних причин. Реформісти ставили за мету зробити сучасні мови максимально несхожими одна на одну, особливо на сербську мову. Відбувалися зміни і в фонологічній, і в морфологічній структурах мови.