(untitled) (Актуальні проблеми психології в закладах освіти, 2023)
Анотацiя. Стаття присвячена проблемi самоефективностi, що особливо гостро постала на сьогоднiшнiй момент у нашiй країнi. Зазначено важливiсть її дослiдження як у теоретичному, так i практико-прагматичному аспектi. Була здiйснена спроба аналiзу традицiйних пiдходiв до проблеми як у вiтчизнянiй, так i зарубiжнiй психологiї. Представлено теоретичний огляд деяких як традицiйних, так i сучасних концепцiй самоефективностi, розглянуто рiзнi дефiнiтивнi позицiї щодо психологiчного змiсту поняття. З’ясовано, що самоефективнiсть — це неодноразово верифiкований досвiд продуктивної самореалiзацiї; унiкальна й узагальнена якiсть, у якiй iнтегровано рiзнi психiчнi елементи, зокрема мотивацiя, когнiтивнi складовi, почуття впевненостi, установка на успiх i т. д. Самоефективнiсть розглянуто як процес i результат самотворення особистостi, показник психологiчної зрiлостi та компетентностi людини. Наголошено на зв’язку самоефективностi з концептом «Я», цiнностями, смислами, здiбностями та стратегiями проактивної поведiнки. Пiдкреслено роль самоефективностi у структурi стресостiйкостi. Окреслено перспективи подальших наукових дослiджень. Акцентовано на необхiдностi створення цiлiсної теоретичної моделi дослiдження феномена в особистiснiй парадигмi.