Літератури світу: поетика, ментальність і духовність
Збірник присвячено вирішенню базових проблем літературознавства на матеріалах творів літератур світу – питань практично-еволюційної поетики й теоретичної по етології, осягненню найрізноманітніших проявів індивідуально-особистісної, групової, соціальної, етнічної та національної специфіки художнього мислення (ментальності), а також розвитку наявних і формуванню нових концептуальних бачень однієї з найскладніших проблем – духовності літератур світу. Журнал не приймає нових подань.
Театральна тема в листах М. Кропивницького до А. Марковича через призму їхніх особистих стосунків
У статті досліджується низка листів Марка Кропивницького до Антоніни Маркович, у яких крізь призму особистих стосунків адресатів висвітлюються проблеми, з якими на початку 1880-х років стикався тогочасний полтавський аматорський театр і українське театральне мистецтво в цілому. Наголошується на тому, що в цих листах майбутній засновник театру корифеїв постає як непересічний актор і режисер.
«Альтернативна історія» як фактор жанрової трансформації сучасного роману
У статті розглядається поняття «альтернативна історія», причини ії активізації в постмодерністському мистецтві і варіанти функціонування в різних версіях сучасного роману від фантастики і міфу до біографічного і історичного допущення.
Епічний стиль: від класичного (строгого) до вільного (змішаного)
У пропонованій статті розглядаються принципи раннього класичного (строгого) епічного стилю, його становлення і розвиток, а також зародження пізнішого епічного стилю, названого О. Ф. Лосєвим вільним або змішаним. Визначається сутність епічного стилю на сучасному етапі, тобто з появою жанру роману. Відзначається живе переплетення суворого і вільного епічного стилю, що тяжіє до повного відображення життя, до об’єктивності, безпристрасності і спокою оповіді.
До питання про системно-цілісну організацію драматичного твору
Системний аналіз досліджує поетику літературного твору, виявляючи її складові та взаємодію між ними. Змістові фактори набувають художнього вираження через відповідні виражально-впливові форми. Мета статті – окреслити поняття системно-цілісної організації драматургічного твору. На прикладі драматургічних творів Івана Тобілевича простежено яким чином усі елементи п’єси організовуються в систему. Отримані результати дослідження слугують підґрунтям до вивчення поетики драматургії Івана Тобілевича з погляду системного аналізу.
Концепт «гроші» у драматичному творі Івана Карпенка-Карого «Сто тисяч»
У статті розглядаються особливості сутності та змісту концепту «гроші» у драматичному творі Івана Тобілевича «Сто тисяч». Основна увага зосереджується на розкритті особливостей означеного концепту та його функціональних ознак, репрезентованих у межах художнього тексту твору драматургії.
Гоголівські топоси у візіях українських письменників (на матеріалі творів Ю. Яновського, О. Звичайної, В. Минка, Ю. Щербака)
У статті зроблено спробу з’ясувати своєрідність інтерпретації українськими письменниками другої половини ХX століття гоголівських топосів. Розкрито смислові домінанти наслідування і засвоєння Гоголівської картини світу. Проаналізовано художні версії «гоголівського тексту» з огляду на контекст, у якому вони були створені. Авторка резюмує, що гоголівські топоси мають для української літератури знаковий характер з огляду на їх потужну інформативність.
Структурні особливості порівнянь в поетичному мовленні А. А. Тарковського
У статті пропонується опис структурних типів порівнянь, які є характерними для ідіостилю А.О. Тарковського. Установлено, що поет, використовуючи повні та неповні порівняння, доволі часто суттєво оновлює їх форму і структуру за допомогою варіювання ознаки або образу; відсутність будь-якого елементу порівняння веде до його багатозначності, можливості декількох трактувань, які дозволяють читачеві брати співучасть у процесі створення художнього образу та його осмислення. Порівняння поета часто мають мікросюжет, набуваючи іноді символічного значення, закладеного в підтексті, а образи таких порівнянь мають закінчений і самостійний характер.
Фактор кольору в «жіночому» містичному любовному романі України початку ХХІ століття
Проаналізовано закономірності колористики романів Л. Баграт «Зло», Дари Корній «Гонихмарник», М. Ряполової «Бурецвіт» і В. Гранецької «Мантра-омана». Виявлено логіку використання кольороназв відносно жанрової природи творів, принципів їх сюжетного розгортання, а також специфічних авторських акцентів. Показано, що колористична система відіграє особливу роль у моделюванні міфосвіту аналізованих романів.
Жанрові модифікації українського детективу для дітей та юнацтва
У статті розглянуто жанрові модифікації детективних повістей для дітей та юнацтва українських письменників межі ХХ – ХХІ століть, їх особливості, основні об’єкти зображення. Зроблено акцент на специфічних ознаках детективу для юного читача, авторських інноваціях, версіях розбудови актуальних тем і проблем, особливостях рецепції.
Категорія «подія» та «подієвий ряд» в системі літературознавчих координат
У статті досліджено основи формування літературознавчої категорії «подія» та «подієвий ряд». Окрім цього, з’ясовано сутність, типи, особливості та функції «події» на основі аналізу праць вчених різних часів. Авторка статті стверджує, що на сьогодні особливо актуалізуються літературознавчі дослідження категорії «подія».
Дієслова емоційно-оцінного ставлення в мові творів І. А. Буніна
Статтю присвячено вживанню дієслів емоційно-оцінних стосунків у творах І. О. Буніна, а також особливостям реалізації семантичних ознак значеннєвої структури дієслівних словоформ у контексті.
У статті здійснено спробу дослідити вплив барокової естетики на драматургію Корнеля. Численні п’єси драматурга зберігають традиції бароко на рівні вибору сюжетів, драматичних емоцій та концепції героїв. Використання театральних прийомів бароко розглядається як засіб вільного віддзеркалення мінливості та динамічності життя, протиріч і антиномій епохи.
Тематичні та жанрово-стильові особливості ранньої прози Артура Шніцлера
У статті висвітлені витоки поетики та ідейно-естетичні джерела ранньої прозової творчості Артура Шніцлера (1862–1931). Розкриті основні художні принципи, які визначають жанрово-стильові особливості творів, мовностилістичні художні прийоми, тематично-смислові домінанти прози австрійського письменника.
Драматичний конфлікт у драмі Ґ. Гауптмана «Самотні»
У статті зроблено спробу проаналізувати структуру драматичного конфлікту у драмі Ґ. Гауптмана «Самотні». Досліджено особливості створення характерів і проблему жанрової самобутності крізь призму тексту натуралістичної драми. Проаналізовано перманентні аспекти драматургічної поетики, характерну структуру конфліктної схеми, її домінантні риси і визначальні особливості. Водночас у статті окреслено особливості естетичної та філософської еволюції драматичного художнього мислення.
Постмодерністські засоби творення малої прози В. Даниленка
У статті аналізується жанрова і стильова специфіка новелістики В. Даниленка крізь призму постмодернізму, розглядаються тематичні, образні та індивідуально-авторські домінанти новелістичного жанру, оскільки прозаїк експериментує з його жанровими різновидами та модифікаціями у межах постмодерністського дискурсу.
До проблеми авторської свідомості («модуси буття», характеристика, типологія)
У статті локально висвітлюємо проблему авторської свідомості, визначаємо типологію “модусів буття” автора. У парадигмі української романістики 20-30-х років ХХ століття виокремлюємо конвергентний, дивергентний та авторитарний типи свідомості автора як домінантно-репрезентативні.
Театральні рецензії Степана Васильченка: жанрово-стильові особливості
У статті розглядаються театральні рецензії Степана Васильченка, які були вперше опубліковані на сторінках видання «Рада». Значна увага в дослідженні зосереджена на мові, композиції рецензій, які репрезентують індивідуальний стиль автора, а також на обґрунтуванні Степаном Васильченком мистецької вартості п’єс, вистав. Автором статті окреслені специфіка процесу рецензування і завдання рецензента.
Архетип тіні в романі Б.Антоненка-Давидовича «Смерть»
У статті проаналізовано роман українського письменника ХХ століття Б. Антоненка-Давидовича «Смерть» з точки зору репрезентації в ньому архетипу Тінь. Це дозволяє вписати твір у світовий літературний контекст і одночасно осмислити першовитоки національної та індивідуальної свідомості. Архетипний аналіз твору сприяє девербалізації змісту й більш чіткому окресленню авторських інтенцій.
О смысловой многомерности декабристских стихотворений Н. Н. Асеева
The interpretation of poems «Blue Hussars» and «December Fog» by N. Aseev in the artistic ideology context of the Russian literature Petersburg text and taking into consideration the meanings of Pushkin's reminiscences in their structure reveals the internal contradictions of Decembrists’ images and lyrical subject, created by the poet, causes semantic multidimensionality of the text.
Художня біографія і біографічні мемуари: взаємонакладання дискурсів (на матеріалі художніх біографій французьких авторів)
Статтю присвячено компаративному дослідженню художніх біографій і біографічних мемуарів як різновидів документального письма. Аналізуються їх спільні та відмінні типологічні риси. На прикладі художніх біографій французьких авторів простежено процес взаємонакладання художньо-біографічного і мемуарного дискурсів на текстовому рівні художніх біографій, зміни наративних технік письма, спричинені авторським вторгненням до фабульного простору художнього життєпису.
Діалогічна установка на читача у романі Е. Т. А. Гофмана «Життєва філософія кота Мурра»
Стаття присвячена дослідженню авторської діалогічної установки на читача у романі Е. Т. А. Гофмана „Життєва філософія кота Мурра”. Автор стверджує: у романі є багато запитань, залишених без відповіді, але водночас відкритих, наповнених значеннями, що несуть певний сенс. Завдання читача полягає у конкретизації цих значень, в заповненні „порожніх місць”, тобто Гофман – представник ХІХ ст., але моделювання твору та читацькі інтенції, закладені ним у романі, відповідають сучасним теоріям про рецепцію.
Лінгвоментальна репрезентація концепту держава в українському афористичному просторі
У статті йдеться про лінгвоментальну репрезентацію концепту ДЕРЖАВА в українському афористичному просторі. Досліджено семантичне наповнення відповідного концепту в індивідуально-авторських висловленнях крізь призму ядерних та периферійних елементів. Акцентовано на деяких прийомах досягнення стилістичного ефекту.
Генеза концепції символізму у творах Олександра Олеся
У статті досліджується формування художньо-естетичної концепції символізму Олександра Олеся в контексті західноєвропейської традиції.
Образна і художня семантика оповідань М. Горького
У статті увагу зосереджено на моральні засади оповідань М. Горького із циклу «По Русі». Враховуючи суперечливість поглядів М. Горького на мораль людини у суспільстві, автор статті намагається відстояти позицію письменницького розуміння філософсько-етичних проблем його оповідей.
«Крила кольору хмар» Дари Корній і Тали Владмирової: Проблеми традиції й новаторства в романі
Доказано превалирование в романе Дары Корний и Талы Владмировой «Крылья цвета облаков» признаков традиционной парадигмы. Акцентировано системное родство произведения с зарубежными аналогами городского фэнтези на образном, мотивно-сюжетном и мифопоэтическом уровнях. Подтверждены общие тенденции развития украинской фэнтезийной прозы и перекличка романов Дары Корний.
Германський вектор у творчому доробку Віслави Шимборської
Стаття присвячена визначенню впливу германської теми на формування особливостей творчості Віслави Шимбосрької. Проведено компаративний аналіз деяких елементів поетики польської письменниці та німецького поета Генріха Гайне. Визначено спільне і відмінне у використанні засобів поетичного мовлення цих двох митців, у розкритті теми кохання.
Трансформація постмодерної поетики в драматургічній творчості Анни Багряної
У статті на матеріалі п’єс Анни Багряної продемонстровані трансформаційні зміни в творчості письменниці, а також зроблено спробу, незважаючи на присутність в аналізованих драматичних творах окремих елементів постмодерної поетики, довести їх приналежність до якісно нового літературного напряму.Замість постмодерністських деконструкції та сприйняття світу як хаосу Анна Багряна пропонує читачеві цілий спектр гармонізуючих начал, які здатні врятувати зневірену людину ХХІ століття від абсурдності життя, тотальної самотності й навіть страху смерті. Драматург відновлює шкалу загальнолюдських цінностей, реанімує історичну пам’ять,повертає віру у велич Людини, її доброту, щирість, наголошує на важливій ролі мистецтва і митців у житті суспільства.
Роман «Маруся» В. Шкляра як поєднання біографії з квазі-біографією
Героїня роману В. Шкляра Маруся постає як талановитий воєначальник, що бореться за незалежність України, незважаючи на численні перешкоди і труднощі, заради досягнення мети, за яку віддали життя її батько, брати, односельчани. Твір «Маруся» у тій частині, що стосується безпосередньо діяльності отамана, є цілком документальним, оскільки базується на мемуарних матеріалах і реальних фактах. Тут можна говорити про нього як про біографічний роман. Та ж сюжетна лінія, що пов’язує головну героїню з Мироном Гірняком, базується здебільшого на художньому вимислі й бурхливій фантазії автора. Тут можна впевнено говорити про квазі-біографію.
Драма І. Карпенка-Карого «Мазепа» на тлі літературного й суспільно-політичного життя ХІХ ст.
У статті робиться порівняльний аналіз драми І. Карпенка-Карого «Мазепа» з поемами О. Пушкіна «Полтава» і К. Рилєєва «Войнаровский». Обґрунтовується, що за сюжетом пушкінської «Полтави» український драматург написав новий оригінальний твір, в якому створив, по суті, два образи центрального героя (образ Мазепи-людини й образ Мазепи-політика), які до певної міри протиставляються одне одному.
П. Тичина та Р. М. Рільке: поетична молитва митців
У статті аналізується молитва у поетичних творах Павла Тичини та Райнера Марії Рільке. Особлива увага звертається на образ Бога у віршах поетів та модифікацію біблійного жанру молитви: молитва-звертання, молитва-прохання, молитва-діалог, молитва-настанова.